I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung mand.
Hans navn: Merlin.
Nu er der krig. Vi møder dem i Camlann.
- Det navn ville jeg ikke høre. - Tager Arthur af sted, så dør han.
Vi kan vinde krigen.
- Har sir Gwaine sagt noget om Arthur? - Han har intet skjult fra mig.
Angrib!
Du ved ikke, hvor mægtig du er.
Gå din skæbne i møde.
Forbindinger! Jeg skal have forbindinger!
Emrys!
For vores elskede Camelot!
- Hvem er det? - Et enestående menneske.
Ved du, hvem det er?
Lad os bare sige, at han fortjener vores taknemmelighed.
Du gav mig intet valg.
Deres Nåde.
Vi har vundet slaget. Sakserne trækker sig tilbage til bjergene.
200 af vores mænd følger efter.
Og Arthur?
- Vi leder videre. - Tak.
Rent vand, tak.
- Merlin... - Hvordan går det?
Lig stille.
- Hvor har du været? - Det er lige meget nu.
- Min side... - Du bløder.
Det gør ikke noget. Jeg troede, jeg skulle dø.
Undskyld. Jeg troede, jeg havde hævet profetien.
- Jeg troede, jeg nåede frem i tide. - Hvad snakker du om?
Jeg besejrede sakserne og dragen.
Men det var Mordred, jeg skulle have stoppet.
Det var jo den der troldmand, der besejrede dem.
Det var mig.
Nu er du underlig.
Det er jo det glade vanvid. Hvorfor siger du den slags?
Jeg...
Jeg er troldmand.
Jeg har magiske kræfter.
Jeg bruger dem for din skyld, Arthur. Kun for din skyld.
- Jeg ved da, du ikke er troldmand. - Se her.
Lad mig være.
- Arthur... - Hør, hvad jeg siger.
Yderligere tre patruljer er vendt tilbage fra Det Hvide Bjerg.
De fandt ham ikke.
- Han må jo være et sted! - Vi har talt med alle borgerne.
- Ingen har hørt noget. - Han er derude et sted.
- Vi leder videre. - Jeg ved, han er i live.
Jeg kan mærke det.
Hvem er mere savnet?
Gaius. Ingen har set ham siden slaget.
Ingen forandring? Lad mig se til ham.
- Har du kun det der? - Det vrimler med saksere.
- Ingen røllike og ingen løvefod! - Jeg har kulsukker.
- Der må da være agermåne! - Giv hestene vand.
Og mad. Her kan vi ikke blive.
Han er troldmand!
- Det vidste du godt. - Arthur... Han er din ven.
- Han skal væk. - Du behøver ikke frygte ham.
- Send ham med bud Camelot. - Det er bedre at sende mig.
- Jeg har brug for dig som læge. - Han kan meget mere, end jeg kan.
Arthur, han har ikke kun magiske kræfter.
Det hævdes, at han er den største troldmand, der nogensinde har levet.
- Merlin?! - Du har brug for Merlins hjælp.
Ikke min.
- Gaius? - Lidt af klingen sidder i brystet.
- Så trækker vi den ud med magi. - Nej, det er ikke et normalt sværd.
Det er sikkert smedet i drageild.
Det er svært at modvirke så stærk en dødelig kraft.
- Aithusa... - Spidsen er tæt på hjertet.
Ikke engang du kan magte sådan magi. Det ville kræve oldgamle kræfter...
Der må da være noget, vi kan gøre!
Det er kun elverfolket, der har sådanne kræfter.
Midt i Avalonsøen ligger en meget gammel ø.
Deres kræfter udspringer derfra. Der skal du føre ham hen.
- Det går han aldrig med til. - Jo. For jeg har talt med ham.
Slaget er ikke tabt, Mordred.
Vi skal nok få hævn.
Arthur...
Vi må drage af sted ved daggry.
Det bestemmer jeg.
Jeg kan ikke lade dig dø.
Det forandrer intet.
Lad ham sove. Det er sent.
I kan ikke tage af sted i mørket.
Du gjorde ret i at betro dig til ham.
Deres Nåde.
Vi har ledt i hver en dal, hver en kløft og hver en ravine.
- Kongen er ingen steder. - Jeg vil se ham død!
Find ham.
Gaius.
Giv den her til Guinevere.
- Det er jo det kongelige segl. - Dør jeg, skal hun efterfølge mig.
Jeg blev forrådt. Vi kan ikke stole på Eira.
Hvor lang tid har han igen?
Allerhøjst to døgn.
Merlin...
Du får din livret, når du kommer tilbage.
Tag af sted. Pas godt på ham.
Tag af sted.
Gaius! Sig frem!
- Han lever. - Hvorfor har du ham ikke med så?
Han er såret.
Du skulle have det her, Deres Nåde.
- Hvor er han? - Der er et sted, der kan redde ham.
- Merlin følger ham dertil. - Vi må sende vores riddere af sted.
- Nej, Merlin klarer det. - Merlin?!
- Stol på ham. - Han er jo alene!
Morganas styrker leder efter Arthur.
To mænd alene vækker ikke opmærksomhed.
Især hvis hun ikke ved, hvor de er på vej hen.
Gwaine? Hvad er der?
- Sig frem. - Det kan jeg ikke.
Hvorfor ikke?
Er det kongen? Hvad er der sket? Gwaine? Er han død?
- Nej. - Hvordan ved du det? Hvor er han?
- Stoler du ikke på mig? - Jo.
Så sig det.
Saksere!
Det klarer jeg. Hold lav profil, og sig ingenting.
Hjælp os!
- Hjælp os! Vi blev angrebet. - Af hvem?
- Af to mænd. - Hvordan så de ud?
Den ene var ridder. De angreb vores lejr.
- Var det en ridder fra Camelot? - Ja.
Du har løjet for mig hele tiden.
Hvorfor tryller du ikke bare?
Det er nok gammel vane.
- Det føles underligt. - Ja.
Jeg troede, jeg kendte dig.
- Jeg er stadig den samme. - Jeg stolede på dig.
- Jeg er ked af det. - Det er jeg også.
Hvad laver du?
De skal tørre.
Eira.
- Jeg ville bare... - Sende bud til Morgana?
Nej! Deres Nåde, jeg ville aldrig forråde Dem eller Hans Majestæt.
Du kan dø velvidende, at det har du heller ikke gjort.
Din herskerinde rider mod Brineved, mens kongen rider i den anden retning.
- Vagt! - Gwaine!
Gwaine! Nej!
Du har godt af det.
- Spis. - Hvorfor gør du det her?
Hvorfor opfører du dig stadig som min tjener?
Det er min skæbne.
Det har det været, siden den dag vi mødtes.
- Jeg slog efter dig med en kølle. - Og jeg stoppede dig med magi.
- Du snød! - Du ville jo dræbe mig.
Det burde jeg også have gjort.
Jeg er glad for, du ikke gjorde det.
Jeg gør det her, fordi du er den, du er.
Camelot er intet uden dig.
Det passede engang, men ikke nu. Der er mange, der kan tage min plads.
Der bliver aldrig en som dig.
Og desuden gør jeg det her...
...fordi du er min ven. Og jeg vil ikke miste dig.
Du tilkaldte mig.
Jeg vil gerne takke dig, Gaius.
Fordi du afslørede Eira. Jeg er dig evigt taknemmelig.
- Og Merlin. Fandt han Arthur? - Han er en god tjener.
- Han har altid stået Arthur bi. - Ja.
Du vidste, hvem troldmanden på slagmarken var.
- Ja. - Ved jeg, hvem det er?
Gaius, svar mig nu ærligt.
Ja.
- Han skal nok passe godt på Arthur. - Det er jeg vis på.
Det er jeg glad for.
Kan du huske, hvad du ville gøre med Morgana?
Jeg ved, hvor hun kan være på vej hen.
Arthur! Du må holde ud. Bare en dag mere.
En dag mere.
Hvorfor sagde du aldrig noget?
Det ville jeg også, men...
- Fortsæt. - Du havde hugget hovedet af mig.
Jeg ved ikke, hvad jeg ville have gjort.
Og den situation ville jeg ikke udsætte dig for.
Var det derfor?
Nogle mænd er født til at dyrke jorden.
Andre er født som dygtige livlæger, og andre igen...
...som store konger.
Og jeg er født til at tjene dig, Arthur.
Og det er jeg stolt af. Jeg ville ikke forandre noget.
Klar?
Hold udkig efter kongen!
Troede du, du kunne overrumple mig?
Saksere.
- De er for længst forduftet. - Hvordan ved du det?
Jeg kan se stien.
Du er ikke helt idiot. Det har du så også løjet om.
Nej, det er bare en del af jobbet.
- Sig, hvor kongen er. - Det bliver over mit lig.
Så gerne, så snart du har rykket ud med sproget.
Ikke engang du kan hamle op imod min nathair, ædle ridder.
Derind.
Den vej!
Det har du vist prøvet før.
I alle de år, Merlin... Du har aldrig bedt om anerkendelse.
Det er ikke derfor, jeg gør det.
Kom nu.
- Hun er på vej til Avalon. - Gwaine...
- Jeg svigtede. - Nej.
Gwaine? Gwaine!
Arthur!
- Jeg kan ikke fortsætte. - Søen ligger tæt på nu.
Nej, Merlin. Nej.
Så hviler vi os en time.
Merlin...
- Hvad der end sker... - Ti stille.
Jeg er jo konge. Du bestemmer ikke over mig.
Det har jeg jo altid gjort. Det kan jeg ikke ændre på nu.
Jeg ville ikke have, at du ændrer noget.
Jeg vil have, at du... altid er, som du har været.
Jeg er ked af, jeg var så tarvelig mod dig.
Betyder det, at jeg kan få en fridag?
- To fridage. - Det var pænt af dig.
Sov nu.
Arthur, vi må videre.
Arthur! Vi har spildt rigelig tid.
Avalon. Vi klarer det.
God aften, Emrys.
Dejligt at se dig, Arthur.
Nu er du så ikke så stor og mægtig mere.
Du vandt slaget, men du tabte krigen.
Du vil dø for Mordreds hånd.
Men du dør ikke alene, kære bror.
Jeg våger over dig, til ulvene æder dit lig og mæsker sig i dit blod.
Nej, nu får blodbadet en ende.
Jeg bebrejder mig selv for, hvad du er blevet, men nu må det være nok.
Jeg er ypperstepræstinde. Menneskesværd kan ikke dræbe mig.
Det er intet menneskesværd. Det er også smedet i drageild.
Farvel, Morgana.
- Du gav os fred til sidst. - Kom.
Kom.
Vi skal frem til søen.
Ikke uden hestene. Det går ikke. Det er for sent.
- Ikke engang du kan redde mig. - Jo. Jeg lader dig altså ikke dø.
Bare hold om mig.
Så er du sød.
Jeg vil sige noget.
- Du tager ikke afsked. - Nej. Merlin...
Alt, du har gjort...
...det forstår jeg nu...
Det var for mig og Camelot.
- For kongeriget, du hjalp mig bygge. - Det havde du kunne klare selv.
Måske.
Jeg vil sige noget, jeg ikke har sagt til dig før.
Tak.
Arthur...
Nej! Arthur!
Arthur!
Du må ikke dø!
Arthur! Nej!
Arthur!
Kilgharra...
Jeg havde ikke hidkaldt dig, hvis jeg havde haft et valg.
Jeg vil bede om en sidste tjeneste.
Merlin... Du kan intet stille op.
- Jeg fejlede. - Nej. Alt, du drømte om, blev sandt.
Han må ikke dø! Han er min ven!
Ingen mand, uanset hvem han er, kender sin skæbne-
- men nogle mænds liv er bestemt på forhånd, Merlin.
Arthur er ikke bare konge.
Han er den fortidige og fremtidige konge.
Føl ingen sorg, for når Albion har mest brug for det-
- vil Arthur genopstå.
Det var en ære at kende dig.
Den historie, vi har været en del af-
- vil leve længe i folks bevidsthed.
Kongen er død.
- Længe leve dronningen! - Længe leve dronningen!
Længe leve dronningen! Længe leve dronningen!